Usporedna analiza pohranjivanja transplantata rožnice kod kunića i čovjeka : Prilog formiranju prve hrvatske očne banke : doktorska disertacija - Gabrić, Nikica; Henč-Petrinović, Ljerka; Ćurković, Tihomir; Kaštelan, Andrija (Zagreb : Nikica Gabrić, 1997)
Sažetak: Cilj ove disertacije bio je istražiti da li se uspješnost transplantacije rožnice može pobolčjšati uporabom rožnica koje su bile prethodno pohranjene u tzv. Očnoj banci. Za uspješnost transplantacije rožnice, tj. za održanje bistrog presadka na primaocu bitno je presaditi rožnicu s što većim brojem endotelnih stanica (čija je glavna uloga dehidracija rožnice (tj. njeno "razbistrenje") te pokušati spriječiti ili bar ograničiti intenzitet razvitka transplantacijske reakcije. Kvaliteta presadka (glede broja i morfologije endotelnih stanica) može se provjeriti u specijaliziranim institucijama - očnim bankama, dok razvitak transplantacijske reakcije ovisi o postojanju senzibilizacije primaoca na antigene davaočeve rožnice. Disertacija se satoji od tri dijela
U prvim pokusima, izvedenim na kunićima, vršena je transplantacija "svježih" (tj. nepohranjenih) i u banci pohranjenih rožnica te je, na osnovu kliničkih pokazatelja, uspoređivana uspješnost transplantacije u spomenute dvije grupe. Pokazano je da kunići primaoci pohranjenih rožnica, 4 tjedna nakon transplantacije, imaju proziran presadak u 70% slučajeva za razliku od primaoca svježih rožnica gdje je presadak proziran u 50% slučajeva. Budući uspješnost transplantacije ovisi, između ostalih čimbenika, i o broju i morfologiji endotelnih stanica, promatrana je i promjena broja endotelnih stanica tijekom pohrane u vlažnoj komori ili u mediju.
Mogući uzrok veće uspješnosti transplantacije pohranjenih rožničnih presadaka je i taj što se tijekom pohrane mogu zamijetiti eventualna bakteriološka zagađenja rožnica te tako izbjeći presađivanje nesterilnih rožnica. Da li je razlika u uspješnosti transplantacije dobivena i radi razlike u senzibilizaciji kunića primaoca svježih i pohranjenih rožnica, nije moguće odgovoriti na osnovu ovog životinjskog modela, jer primaoci rožnica nisu činili singeničnu grupu jedinki. Stoga sam proširio pokus uporabom singeničnih miševa kao pokusnih životinja. U drugom dijelu, singenim miševima je vršena transplantacija svježih i pohranjenih rožnica i to u oba slučaja pod leđni kožni režanj. Transplantacija nije vršena na ortotopično mjesto radi nemogućnosti izvođenja tehnički zadovoljavajućeg operacijskog zahvata na minijaturnom mišjem oku.
Tri tjedna nakon spomenute senzibilizacije životinja pomoću različito pohranjenih rožnica, miševima je presađen sekundarni kožni transplantat davaočeva soja, te je bilježena brzina njegova odbacivanja. Kako nije zamiječena nikakva razlika u brzini odbacivanja sekundarnog kožnog presadka između grupe miševa koji su senzibilizirani svježim odnosno pohranjenim rožnicama, zaključio sam da nema razlike u antigeničnosti rožnice koje se presađuju odmah i onih koje su bile pohranjene. Time je opovrgnuta hipoteza, koja se susreće u literaturi, a prema kojoj se pohranom rožnica može smanjiti njihova antigeničnost a time i poboljašati izgledi za uspjeh transplantacije.
U trećem dijelu disertacije, prikazani su rezultati dobiveni procjenom promjene broja endotelnih stanica ljudskih rožnica, pod endotelnim mikroskopom, tijekom njihove pohrane u vlažnoj komori ("svježe" rožnice) i u medijima koji se koriste u očnim bankama. Uočeno je da se pohranom rožnica može pouzdano ustvrditi da li davaočeve rožnice imaju dovoljan broj endotelnih stanica i time izbjeći presađivanje onih rožnica koje već na dan transplantacije nemaju dovoljan broj endotelnih stanica za održavanje bistrog presadka. Potom je prikazana retrospektivna studija na dvije grupe pacijenata od kojih je jedna primila rožnice (n=120) iz vlažne komore (tj. "svježe" rožnice) a druga grupa (n=45) je primila rožnice prethodno provjerene i pohranjene u očnoj banci.
Ako kao kriterij za usporedbu uzmemo postignuto posoperativno poboljšanje vidne oštrine vidljivo je da su primaoci pohranjenih rožnica postigli nešto bolje vidne rezultate ali nije zamiječena statistički signifikantna razlika između dviju grupa pacijenata. Postignuto postoperativno poboljšanje vidne oštrine nije međutim pouzdan pokazatelj uspješnosti transplantacije jer ovisi i o drugim popratnim bolestima oka koje mogu utjecati na finalno ostvarenu vidnu oštrinu, a osim toga grupa pacijenata koji su primili pohranjene rožnice je znatno manja od grupe primaoca svježih rožnica. Bolja selekcija donorskog tkiva tijekom pohrane u očnoj banci vjerojatno je razlog postoperativnih rezultata u odnosu na transplantaciju svježih rožnica.
Budući su primaoci pohranjenih rožnica dobili donorsko tkivo za koje se tijekom pohrane moglo obaviti sva potrebna serološka i bakteriološka testiranja i provjeriti preoperativni broj endotelnih stanica, a dobiveni preliminarni rezultati pokazuju zadovoljavajuću postignutu vidnu oštrinu u operatvnih pacijenata, zasigurno je uporaba pohranjenog rožničkog tkiva metoda izbora pri transplantaciji rožnica.
Summary: The aim of this study was to find out whether the outcome of corneal transplantation could be improved by the use of corners that have been previously stored in Eye Bank. Corneal graft survival (namely, maintenance of the clear graft) is greatly influenced by grafting of the corneas with sufficient count of corneal endothelial cells (the main role of the corneal endothelial cells is dehydration of the cornea) and by preventing or at least decreasing the intensity of the corneal graft rejection. The quality of each donor tissue (regarding number and morphology of the endothelial cells) can be checked in specialised institutions, eye banks. The development of the corneal graft reaction is dependent on the host senzibilization to the donor antigens. The study is dividend into three parts
In the first part, rabbits are used as the experimental animals. "Fresh" or non-stored corneas and tissue-cultured corneas are grafed; the postoperative follow-up of clinical outcome is compared between the mentioned two groups. It is shown that the recipients of the stored corneas have clear graft in 70% of cases (at 4 postoperative weeks) compared to 50% of clear grafts in fresh corneas recipients. The graft survival can be influenced by several factors: Grafting of corneas with adequate endothelial cell count and morphology, excluding the contaminated corneas during corneal storage and decreasing the host senzibilization. Whether the obtained difference could be caused by lower host senzibilization can not be concluded from this experiment because the recipient animals were not syngenic.
Therefore, the investigation was expanded on the mice animal model. In the second part, syngenic mice were sensibilized by grafting fresh or stored corneal grafts under their back skin. The grafting was not ortothopic because the operation on the minuscule mice eye would not give technically satisfactory results. Three weeks after senzibilization with differently stored corneas, the mice received secondary skin graft of the donor strain and the time needed for skin graft rejection was measured. There was no significant difference in the time necessary for secondary skin graft rejection between the two groups, meaning that grafting of fresh and stored corneas provoke no difference in host senzibilization.
The hypothesis that the corneal antigenicity could be changed by corneal storage in tissue-culture, which can be find in the literature, is denied by this experiment. In the third part, the results obtained by corneal endothelial surface examination during their storage in the moist chamber (fresh corneas), medium-termmedia (Likorol) and long-term media (InOsol) are presented. By the examination under spacular microspore the cell count per mm2 and cell morpholigy can be estimated in order to avoid the grafting of corneas with insufficient cell number to maintain clear graft. The retrospective study, on two group of patients with similar age and preoperative diagnosis, was performed. One group of patients received fresh graft (n=120) and the other stored and quality checked graft from the eye bank (n=45).
If we look at the obtained improvement of the visual acuity, a slightly better results are obtained in stored corneas recipients, but the difference was not statistically significant. The postoperative visual improvement alone, however, is not the valuable criteria for the success of the corneal transplantation because it is influenced also by the concomitant eye disease that influence the operation outcome. The two observed groups are not of the same size as well, the fact that is caused by recent opening of the first eye bank in Croatia (in 1995) and therefore the inability to graft stored corneas up to that year. Better selection of the grafts during their storage in the eye-bank could be the main cause for the somewhat better postoperative results in recipients of the stored corneas when compared to fresh ones.
Same results have been recorded in all studies from the current literature. Since the stored graft recipients have received the grafts with adequate endothelial cell count which passed all the necessary quality control tests and since they show satisfactoriy postoperative visual outcome, I strongly suggest the use of such grafts for cornel transplantation, just like it is the case in all the modern eye centers.
Mentor: Ljerka Henč-Petrinović; Komisija za ocjenu: Tihomir Ćurković, Andrijan Kaštelan, Ljerka Henč-Petrinović; Komisija za obranu: Tihomir Ćurković, Andrija Kaštelan, Ljerka Henč-Petrinović; datum obrane: 07.07.1997.
Sveučilište u Zagrebu, Medicinski fakultet, Zagreb, 1997
Bibliografija: str. 105-118
Summary
Keywords: Rožnica -- Transplantacija -- Pohrana transplantata