"Novi" Evlija Čelebi: autograf "Putopisa" - Moačanin, Nenad (Array, 2014)
Evlija Čelebi (punim imenom Evliyâ Çelebi bin Derviş Mehemmed Zillî) poznati je osmanski putnik iz 17. stoljeća koji je proveo više od četrdeset godina putujući diljem Osmanskog Carstva i izvan njegovih granica. Svoja brojna putovanja detaljno je opisao u deset opsežnih svezaka u djelu koje je naslovio Seyahatnâme. To je djelo primarno utemeljeno na svjedočanstvu autora, odnosno na Evlijinim osobnim doživljajima i iskustvima. Iako se u znanstvenim krugovima još uvijek raspravlja o autentičnosti nekih epizoda koje je Evlija opisao (dvojbeno je da je posjetio Nizozemsku i Španjolsku) i premda je očigledno da su neki podatci utemeljeni na izvorima koje su napisali raniji osmanski kroničari i historiografi (primjerice Ibrahim Pečevija, Mehmed Ašik), posljednjih nekoliko godina Evlijino djelo sve više dobiva na relevantnosti. Većina suvremenih osmanista povjesničara, ali i znanstvenika drugih disciplina poput filologa, koji su proučavali Evlijino djelo na temelju autografa, prepoznali su Seyahatnâme kao pouzdan povijesni izvor koji uz pravilnu metodologiju nudi objektivna i višestruko korisna saznanja. Stoga ne čudi da je Evlija Čelebi danas vjerojatno najcitiraniji osmanski autor u svjetskoj historiografiji. No nije uvijek bilo tako. Sve donedavno su ocjene o njegovoj pouzdanosti bile vrlo oprečne. Dio znanstvenika smatrao je da je Evlijino djelo riznica dragocjenih informacija, a dio ga je odbacivao kao zbirku izmišljenih priča. Cilj ovog rada je naznačiti put za komparativnu analizu „Putopisa“ odnosno prijevoda Seyahatnâme od strane Hazima Šabanovića i V., VI. i VII. sveska autografa kako bi se na temelju preliminarnog istraživanja nekolicine odabranih primjera („štihproba“) utvrdio raspon razlika, provjerila vjerodostojnost nekih Evlijinih svjedočanstava i pridonijelo procjeni pouzdanosti Seyahatnâme kao izvora za povijest hrvatskih zemalja i susjednih regija.