Sociolingvističke paralele slavenskoga srednjovjekovlja - Eterović, Ivana (2013)
U svim srednjovjekovnim slavenskim pismenim kulturama koje su se služile staroslavenskim jezikom uspostavljena je funkcionalna razgraničenost i komplementarna distribucija toga jezika s književnim jezikom utemeljenim na narodnome idiomu. U hrvatskome je srednjovjekovlju hrvatski staroslavenski jezik od 11. do kraja 14. stoljeća bio jedinim književnim jezikom, koji se rabio neovisno o funkciji pojedinoga teksta. Od 14. stoljeća njegova se uporaba ograničuje na liturgijsku sferu, dok se u tekstovima druge namjene počinje rabiti čakavski književni jezik, s vremenom nadslojen kajkavskim elementima, najčešće u pravnim tekstovima, ili čakavsko staroslavenski amalgam, ponajprije u beletrističkim tekstovima. U izlaganju se sociolingvistička slika hrvatskoga srednjovjekovlja uspoređuje sa stanjem u ruskoj i srpskoj pismenosti istoga razdoblja, gdje lokalna inačica staroslavenskoga jezika i narodni idiom funkcioniraju također kao viša i niža inačica iste pismenosti. Ujedno se ukazuje na sličnu sociolingvističku situaciju i u slovačkoj pismenosti krajem srednjega vijeka, premda narodni idiom ondje nije u komplementarnoj distribuciji sa staroslavenskim jezikom.
Projekt MZOS
HRV