Dativ apsolutni u Misalu hruackom Šimuna Kožičića Benje - Eterović, Ivana (Array, 2012)
U ovome se istraživanju utvrđuje zastupljenost dativa apsolutnoga u Misalu hruackome (1531.) Šimuna Kožičića Benje, čime se nastavlja sustavna raščlamba Kožičićeva književnoga jezika i preciznije određuje njegov odnos prema (hrvatskome) staroslavenskome jeziku. Dativ je apsolutni naime tipična staroslavenska konstrukcija, koja je dobro potvrđena i u hrvatskome staroslavenskome jeziku, no od 14. stoljeća u hrvatskoglagoljskim se tekstovima povećava čestota njegove zamjene odgovarajućom zavisnom surečenicom, a pri prevođenju se latinskoga ablativa apsolutnoga umjesto dativa češće rabi instrumental apsolutni ili nominativ apsolutni. Zabilježeni se primjeri dativa apsolutnoga iz Kožičićeva misala u izlaganju razvrstavaju na temelju njihove sintaktičko semantičke funkcije, uz poseban obzir prema latinskome predlošku i konstrukciji čijim su prijevodnim ekvivalentom. Pri prevođenju se latinskoga ablativa apsolutnoga Kožičić odlučio upravo za dativ apsolutni, dajući mu prednost pred konkurentnim sintaktičkim sredstvima. Njegovo prevođenje i drugih sintaktičkih konstrukcija iz predloška, ponajprije vremenskih surečenica, spomenutom participskom konstrukcijom upućuje na dosljednost njegove namjere da u književnome jeziku zadrži taj tipični staroslavenizam.