Konstrukcija lika u ranoj prozi Svetislava Basare - Bogutovac, Dubravka (Array, 2011)
Polazeći od Barthesove teze da pripovjednom tekstu nije svojstvena radnja, nego lik kao vlastito ime, analiza prikazuje relacije u koje ulazi lik kao vlastito ime s ostalim instancama komunikacije – u prvom redu s pripovjedačem i implicitnim autorom – na primjeru rane proze Svetislava Basare. Lik se promatra kao semiološki koncept, u skladu s Hamonovim postavkama o isprekidanom označitelju kojim je lik predstavljen u tekstu. Bitni elementi koherencije – ponavljanje i stabilnost vlastitoga imena – izostaju u Basarinim prozama, u kojima je temeljno određenje lika varijabilnost, koja obuhvaća i morfološku razinu teksta, te je stoga uobičajen postupak razaranje koncepta vlastitoga imena. Analiza prikazuje principe strukturiranja likova u ranoj Basarinoj prozi, s posebnim naglaskom na likove koji su zastupljeni u nekoliko različitih Basarinih tekstova: opisuju se postupci poigravanja instancama autora, pripovjedača i lika, intertekstualne relacije uspostavljene konstrukcijom lika, funkcije refrena koji lik „prenosi“ iz teksta u tekst, kao i značenjski pomaci uvjetovani promjenom perspektive pripovijedanja.