Mimeza kao igra : ludički aspekti Vitezova stvaralaštva - Protrka Štimec, Marina (2011)
Bilo da je promatrana kao najšire shvaćena antropološka kategorija ili kao pedagoški ili psihoanalitički relevantan fenomen, dječja igra funkcionira kao topos specifične strukturacije i semantike. Kao takva omogućuje djetetu prijelaz od doživljavanja "mene-kao-čitavog-svijeta" do "mene-u-odnosu-prema-nekom-ne-meni", tj. (mojoj) majci, drugim ljudima i predmetima, pri čemu se, kako pokazuje npr. D. Winicott, prostor igre kreira kao "međupozicija", iskustveni prostor, "potencijalni prostor", "treća stvarnost odvojiva od unutarnje i vanjske stvarnosti". U nju dijete ulazi kao u jasno razgraničeno područje koje mu omogućuje osjećaj zaštićenosti i nadzora nad stvarnim objektima, prvim simbolima izvanjskog "nesavladivnog" svijeta. Kao iskustvo bivanja, neophodno za kasnije činjenje, dječja igra postaje mjestom savladavanja i osmišljavanja fragmentarne i nerazumljive stvarnosti, mjestom dohvaćanja harmonije koja, kako navodi K. Singh, omogućuje najranije, predspoznajno dohvaćanje estetskog doživljaja. Ovakvo razumijevanje moguće je povezati s teorijom mimeze kao "stvaralačkog oponašanja", oblikom ustrojavanja i spoznaje zbilje, kako ju predstavlja A. Compagnon, čime se otvaraju nove mogućnosti tumačenja umjetničkih (književnih), pedagoških i psiholoških praksi.
Skup: Veliki vidar - stoljeće Grigora Viteza, Zagreb, Hrvatska, 24. i 25. XI. 2011.
Projekt MZOS
HRV