Tvorba narativnog identiteta u romanima "Maurov posljednji uzdah" Salmana Rushdiea i "Sto godina samoće" G. G. Márqueza - Bogutovac, Dubravka (2010)
U radu se analizira uloga sjećanja i pamćenja u konstituiranju narativnog identiteta na primjerima romana „Maurov posljednji uzdah“ Salmana Rushdiea i „Sto godina samoće“ G. G. Márqueza. Polazeći od sintagme skladišta pamćenja čovječanstva iz prvog od navedenih romana, propituje se pojam pamćenja i njegova skladištenja, počevši od prvog teorijskog uskladištenja toga pojma u Foucaultovoj arheologiji humanističkih znanosti. Preobrazbom pojma pamćenja ulaskom individuuma u polje znanja (krajem 18. st.) pamćenje prestaje biti privilegijom velikih povijesnih subjekata i postaje arhivska građa. Pamćenje se tako očituje kao kompleksan mehanizam proizvodnje tekstova (Lachmann), čija je uloga održavanje životne ravnoteže kulture u njezinim pokušajima samoopisa. Analiza ovih dvaju romana prikazuje mehanizme stroja za pamćenje, koji implicira znanje kao poziciju unutar sistema spoznaje. Stroj za pamćenje transformira se u stroj za pripovijedanje, čime se osporava ideja povlaštene pozicije, kao i autentičnosti priče.