O dijalogu i dijalogičnosti u Držićevim komedijama - Fališevac, Dunja (Array, 2010)
U radu se analiziraju tipovi i modusi dijaloga i monologa u Držićevim komedijama, ponajprije u Dundu Maroju i Skupu. Nakon pregleda postojeće literature o tom predmetu, opisuju se najčešće vrste Držićevih dijaloga i monologa i nastoji se odrediti njihova funkcija u dramskoj radnji. Tipovi Držićevih dijaloga pritom se uspoređuju s dijalozima u djelima drugih hrvatskih renesansnih dramatičara (N. Nalješković, H. Lucić, M. Vetranović). Iz činjenice naglašene agoničnosti Držićevih dijaloških replika izvodi se zaključak o Držićevoj dijalogičnosti u Bahtinovu smislu riječi, tj. o dijalogicitetu njegovih komedija: suprotstavljajući kroz dijaloge i monologe različite životne i svjetonazorske koncepcije Držić stvara moderne dramske strukture obilježene mnogoglasnošću, idejnom polifonijom koja otkriva raznolikost života i složenost ljudskog doživljaja svijeta. U Držićevim komedijama razmjenjuju se razna mišljenja, osvjetljuju se pitanja s raznih strana, konfrontiraju se različiti, često antagonistički stavovi, različite ideje, kontroverzni problemi. Tako se strukturom svojih višeglasnih dijaloga Držić suprotstavlja oficijelnom monologizmu.