Odnos povijesti i pripovijesti u djelima Liber memorabilium i Putovanje Ivana Frane Jukića Ivana Lovrenovića - Majić, Ivan (2006)
Liber memorabilium i Putovanje Ivana Frane Jukića Ivana Lovrenovića tekstovi su teško odredive jednoznačne žanrovske pripadnosti. Oni su to zbog različitih postupaka koji, sugerirajući priču fikcionalnosti « podmeću» priču povijesne stvarnosti i obratno, tako da se, metodološki gledano, kolebljivost interpretacijske pozicije nadaje kao nužnost. U tom je smislu zanimljiv odnos između povijesti i pripovijesti kao odnos između povijesne faktičnosti i fikcionalne književnosti u kojem, koliko god jedna nastojala otvoriti mjesto drugoj, jedna drugoj pokazuje nemogućnost izlaska iz vlastite slijepe pjege. Kao posljedicu tih divergentnih strategija vidim opstanak teksta koji niti je čisto književni, niti je čisto historiografski, već tekst-hibrid koji svoju pravu funkciju dobiva tek uključivanjem « kon-teksta» , prologa, epiloga, bilješki uz nastanak (ili/i opstanak), popratnih pisama i sl. Tako tekst dobiva okvir koji ga dodatno obilježava i bitno mu mijenja značenje, drugim riječima, zahvaljujući tim naizgled rubnim elementima, tekst svojim « opstankom» (poslije ratnih događaja spaljivanja mnogih knjižnica) svjedoči o nečemu što mu zasigurno nitko nije pripisivao u vremenima kada su dotični tekstovi nastajali ili bivali objavljivani. Tek uključivanjem svih znakova konteksta koji je omogućio novo čitanje, a time i značenja, tekst počinje funkcionirati ne samo kao tekst o nečemu drugom, već i kao tekst o samome sebi. Autoreferencijalnost koja tim činom dolazi do izražaja otvara dakako i etička pitanja, drugim riječima, sudbina teksta kao estetskog čina (nakon ratnih zbivanja u BiH) postavlja etička pitanja, čime tekstovi Liber memorabilium i Putovanje Ivana Frane Jukića dobivaju još jedan vrlo bitan semantički sloj.