Držić i Vetranović: suhi javor i Dugi Nos - Grmača, Dolores (Array, 2009)
U radu se razmatraju poveznice između iskaza suhoga javora u epu Pelegrin Mavra Vetranovića i prvoga prologa komediji Dundo Maroje koji govori Negromant Dugi Nos Marina Držića i to kao osobit svjedok povezanosti i druženja kroz književnost ove dvojice dubrovačkih autora. Ponajprije se uspostavlja mjesto u kanonu hrvatske književne historiografije navedena dva teksta. Suprotstavljanjem i uspoređivanjem govora suhoga javora i Dugoga Nosa detektira se cijeli niz zajedničkih poetičkih elemenata utemeljenih uglavnom na nizu etičkih suprotnosti: dominantne antiteze (nazbilj – nahvao, mudrost – ludost), topos mundus inversus, mit o aurea aetas, motiv lakomosti. U tako definiranom kritičkom prostoru zajedničkih značenjskih slojeva više se saznaje o identitetu suhoga javora te rad nastoji argumentirati tezu kako je riječ o personifikaciji Marina Držića. Time se otvaraju nova moguća čitanja Pelegrina koja nude relacije s konkretnim povijesnim osobama i upisanost etičko- moralne i političke alegorije.