Uvodi glasovitih govora : kako steći naklonost publike i stvoriti zanimanje za temu - Pletikos, Elenmari (Array, 2007)
U radu istražujemo na koje sve načine glasoviti govornici u 127 analiziranih početnih dijelova govora objavljenih u zbirci Glasoviti govori (1999) ostvaruju funkcije uvoda: privlačenje pozornosti, stvaranje naklonosti prema govorniku te pobuđivanje zanimanja za temu. Rad ispituje koliko se često pojavljuju pojedini elementi uvoda, kakve su specifičnosti uvoda s obzirom na vrstu govora (opći politički govor, parlamentarni, sudski, vojni govor, propovijed i svečani prigodni govor) te postoji li imanentno pravilo o redoslijedu pojedinih elemenata uvoda. Analiza tekstova pokazuje da je jedini formalni element početka govora oslovljavanje publike (koje se pojavljuje u 62 analizirana govora, što je 49% korpusa). Načini na koje se stječe pozornost te jača veza publike i govornika (tzv. stvaranje naklonosti) jesu: hvaljenje publike (32 govora), izražavanje skromnosti govornika (27) i uspostavljanje vjerodostojnosti govornika (24), a u sudskim i parlamentarnim govorima govornici često počinju pokudom svojih protivnika (7). Od načina kojim govornik ulazi u temu najčešća je priča (29 govora), a zatim, podjednako često, citat (10), retoričko pitanje (11), počinjanje sa središnjom misli, nagli početak (11) ili najava prigode držanja govora (7). Redoslijed u pojedinim elementima uvoda nije utvrđen, tj. iz glasovitih se govora ne može izvesti pravilo o redoslijedu elemenata kojim govornik stvara zanimanje za temu ili stječe naklonost. Ti se elementi u govorima isprepliću, a govornici često rabe više načina stvaranja veze s publikom (npr. i skromnost i vjerodostojnost i pohvalu publike) i zanimanja za temu u istoj uvodnoj rečenici. Izuzmemo li oslovljavanje, kao element uspostavljanja veze između govornika i publike, 52 analizirana govora (41% korpusa) govornici počinju temom, a poslije se vraćaju elementima stvaranja naklonosti ili ih potpuno izostavljaju.