Kulturni diskontinuitet i traženje identiteta: Slučaj post-komunističke Hrvatske - Spajić-Vrkaš, Vedrana (Array, 1997)
Oslanjajući se na Ogbuovo tumačenje odnosa između opozicijskog identiteta, kulturnog diskontinuiteta i opozicijskog referentnog kulturnog okvira, autorica se u ovom radu bavi pitanjem oblikovanja kulturnog identiteta post-komunističke Hrvatske. Njezina temeljna teza jest da se nacija i državnost pojavljuju ne samo kao temeljne odrednice (markeri) suvremenog hrvatskog kulturnog identiteta nego i kao najvažniji čimbenici njegova dualizma. Prateći promjene u oblikovanju hrvatskog identiteta tijekom dvadesetog stoljeća, autorica dokazuje da su suvremeni opozicijski identiteti u Hrvatskoj posljedica nekoliko razdoblja kulturnog diskontinuiteta u kojima su ključne odrednice hrvatskog identiteta bile manje ili više prisilno marginalizirane. Diskontinuiteti su utjecali na pojavu opozicijskih identiteta među Hrvatima koji su u različitim periodima bili različito usmjereni: prema članovima svoje grupe, ili prema članovima drugih grupa. Bipolarnost hrvatskog identiteta zadržana je i nakon političkih promjena početkom devedesetih, osobito po pitanju određivanja nacionalnih markera, kao što su jezik, povijesti, vizualni simboli grupe i dominantne kulturnih vrijednosti. U zaključku autorica ističe da bipolarnost hrvatskog identiteta potiče (re)kreiranje društvenih i kulturnih ograda koje prijeko potreban društveni dijalog svode na puku retoriku. Rad predstavlja jedinstven primjer propitivanja uzroka bipolarnosti hrvatskog identiteta na predlošku antropološke teorije kulturnog diskontinuiteta u društvenim znanostima kod nas. Njegov originalni znanstveni doprinos antropologiji odgoja i obrazovanja ogleda se u tomu što pruža temelje za dublje razumijevanje kulture suvremene hrvatske škole i uzroka prosvjetno-političkih, stručnih i znanstvenih nesuglasica koje u posljednje vrijeme prate izradu programa i nastavnog materijala kod nas.