Igra u predškolskoj ustanovi - Petrović-Sočo, Biserka (Array, 2000)
Igra kao vodeća i determinirajuća aktivnost djetetova razvoja omugućuje oslobađanja od prezentne situacije i omogućuje nesmetano vježbanje djetetovim kapaciteta i sposobnosti u zamišljenoj situaciji. Ona predstavlja zadovoljavanje nerealiziranih tendencija pa se u njoj dijete ponaša savršenije i složenije nego u realnom životu. Ono je u igri izuzetno motivirano i angažirano, u njoj može ono što mu u realnom životu nije moguće pa igru smatramo područjem najbržeg, gotovo maksimalnog razvoja djeteta. Od odgojitelja se očekuje da djeci omogući ugodno i opušteno ozračje, poticajno fizičko okruženje i dovoljno vremena za igru. U izravnoj interakciji s djetetom potrebno je da najprije opskrbi jednostavan i inventivan model igre a zatim da se pomiče k ulozi pažljivog, zainteresiranog promatrača igre među djecom.