Domska pedagogija : od teorije do odgojne prakse - Hrvatić, Neven (Array, 2002)
Određujući domsku pedagogiju kao znanstvenu pedagogijsku disciplinu koja proučava i unapređuje rad u domovima, ne možemo zanemariti njenu teorijsku autonomnost kroz predmetno-metodološku utemeljenost i povezanost s drugim pedagogijskim disciplinama. Kao i kod mnogih pedagogijskih disciplina, praksa je prethodila teorijskom utemeljenju, tako da domovi imaju dugu povijest, a njihovo mjesto i uloga relevantni su i danas. Cilj i sadržaj domske pedagogije određeni su teorijskim polazištima (znanstvenim, svjetonazornim, specifično pedagoškim...) društvenim mijenama i inovacijskim postignućima u domskoj praksi. To je jedan od razloga što je domska pedagogija danas (i u Hrvatskoj) utemeljena poglavito kao normativno-pedagogijska disciplina i često je isticana njena deskriptivna i praktična usmjerenost. Uz Hansenovu komparativnu analizu domskog, institucionalnog odgoja (neposredan rad s djecom, indirektan rad, planiranje, administrativne djelatnosti) i Fulcherov komparativni model, konceptualne i kurikularne osnove domskog odgoja mogu se strukturirati u kontekstu procesnih varijabli: dom, odgajanik(učenik), odgajatelj, okružje. Odgojna praksa u domovima pretpostavlja primjenu različitih teorijskih modela koji će se provoditi kroz demokratski, partnerski i pluralistički odnos.