Miraculous Simulacra of the Same: Performing the Marian Myth - Čale, Morana (2001)
Članak se bavi razradom obredno-ikonografskog materijala marijanskoga mita kao motivskim uporištem u Marinkovićevoj Gloriji. Marinkovićev dramski zaplet počiva na imanentnome paradoksu transontološke Bogorodičine uloge u reprezentacijskom sklopu Utjelovljenja, što u kršćanskoj teologiji zaprema mjesto vrhunskoga otajstva, obilježavajući misao zapadne kulture aporetičnim raskorakom između platonistički nastrojenog poimanja neprikazivosti autentičnog apsoluta i neizbježne potrebe za njegovim postvarenim prikazom, koji je zbog svoje posrednosti, izvedenosti i drugotnosti istodobno i svjedočanstvo o izagnanosti ljudske spoznaje iz iskonske čistoće kao posljedice pada, i jedini mogući medij prizivanja predreprezentacijske neposredovanosti. Simbolički potencijal plastičkog simulakruma Majke Božje, mjesta rascijepa između izvornosti i krivotvorine, dokumentiraju etnografski zapisi diljem kršćanskoga svijeta, a Marinkovićevu dramskom tekstu poslužio je kao motivski stožer oko kojega se strukturira razmatranje ontološkog, etičkog, gnoseološkog i estetskog statusa kopije naprama uzoru, patvorine naprama izvorniku, reprezentacijske slike naprama biti, drugotnoj reprodukcijskoj izvedenici naprama identitetu, pojavnoga naprama transcendentnome, zastupničkog označiteljskog nadomjestka ili &#8220 ; suplementa&#8221 ; (nebitnog dodatka) naprama metafizičkome označenom, fragmentarnog ponavljanja naprama mitskome jedinstvu. Iza naoko psihološko-realističnog zapleta Glorije, kriju se edipalne strukture Freudove &#8220 ; druge pozornice&#8221 ; , koje rekurzivno reproduciraju odnose sveopće drugotnosti, izvedenosti i reprezentacijske prerušenosti, osporavajući mogućnost uspostave prvobitne autentičnosti.
Projekt MZOS
ENG