L'allothanatografia di Moscarda: il Pirandello mitteleuropeo - Čale, Morana (Array, 2002)
Moscardina alotanatografija: srednjoeuropski Pirandello Fiktivna autobiografija od koje se sastoji Pirandellov roman Jedan, nijedan i sto tisuća, a koja se u naslovu članka naznačuje terminom Philippea Lacoue-Labarthea, prema značajnim studijama Giovannija Macchie i Giancarla Mazzacuratija, uklapa se u tradiciju europskoga sternizma ; s druge strane, mnogi su kritičari u tekstu romana razabrali tragove djela Giacoma Leopardija. Članak preispituje obje intertekstualne pripadnosti &#8211 ; jednu talijansku, a drugu europsku &#8211 ; u svjetlu hipoteze da su obje u Pirandellovu tekstu djelatne prelamajući se kroz moćnu srednjoeuropsku filozofsko-književnu prizmu, djelo Friedricha Nietzschea. Ističući u romanu obilježja epistemološke parabole u znaku Nietzscheove misli, u kojoj talijanski autor s izvanrednom pronicavošću očitava kritiku temelja zapadne metafizike, studija istražuje roman Jedan, nijedan i sto tisuća kao parodičnu anticipaciju, odnosno filozofsku metaalegoriju, glavnih problema koji zaokupljaju poststrukturalizam, a napose dekonstrukcijsku filozofiju, kao što su rasap humanističkog subjekta i kartezijanskoga cogita, drugotnost pisma, polemika uperena protiv pojma reprezentacije i protiv logike identiteta.