San i snovito u Vidrićevoj lirici - Fališevac, Dunja (Array, 2012)
Polazeći od činjenice da je Vidirćeva lirika brojnim književnim povjesničarima i kritičarima bila interpretativna zagonetka, u svojem radu pokušala sam Vidrićevu poeziju sagledati s aspekta oniričkog. Oslanjajući se na Nietzscheovo tumačenje apolonskog i dionizijskog kao psiholoških i estetičkih koncepcija umjetničkog stvaralaštva, te na Freudovo tumačenje snova i Jungovo razumijevanje arhetipskog i nesvjesnog te lučenje realističke, psihološke i vizionarske književnosti kao polazištima u svojim analizama Vidrićeve lirike, pokušala sam poeziju hrvatskog lirika moderne interpretirati kao oniričku. Pritom sam polazila od tematske razine pjesama u kojima se pojavljuju motivi sna i snovitog da bih pokazala kakve semantičke, poetičke, estetičke i svjetonazorske dosege fenomeni sna i sanjanja u njegovoj poeziji ostvaruju. Motivi sna i snovitog u Vidrićevoj lirici predstavljaju viši stupanj složenosti od one koju akceptira svijest budnoga te omogućuju oblikovanje punine čovjekova bića na jedan specifičan način. Koristeći se oniričkim mehanizmima u oblikovanju svoje lirike, posebice one narativne, Vidrić je širio mogućnosti ili barem svijest o mogućnostima i granicama ljudske spoznaje, čovjekova iskustva i stanja svijesti. Sve navedeno svjedoči o tome da su razni aspekti oniričkog prisutni u njegovoj lirici i na poetičkoj, estetičkoj i na antropološkoj razini. San Vidriću često služi za estetizaciju zbilje, na izvjestan je način poetički credo cijele zbirke, a težnja da se snom i snovitim prekorače granice empirijom zadanog svijeta te da se čovjek suoči sa samim sobom i na drugim razinama egzistencije osim one ovjerene racionalnim uvidom pokazuju da fenomen oniričkog ima u njegovoj lirici značenje relevantno za književnu antropologiju. Vidrićeva lirika nedvojbeno svjedoči da se pjesništvo i san dodiruju, da se snom i snovitim otvaraju pitanja granica svijesti i podsvijesti, kao i djelovanje i funkcioniranje mašte i maštovitog, imaginarnog i fikcionalnog.