Vrime od škoja – vrijeme koje traje (mali traktat o čakavštini) - Sesar, Dubravka (Array, 2012)
Neposredan poticaj ovoj raspravi je poezija suvremenih hrvatskih pjesnika koji pišu (i) na srednjodalmatinskoj (otočkoj) čakavštini, najstarijem „narječju“ hrvatske književnosti. O njihovu se idiomu raspravlja na dvjema razinama – jezikoslovnoj (dijalektološkoj) i poetološkoj. Teza o trajnoj trojednosti hrvatskoga književnoga jezika brani se činjenicom da se čakavština (zajedno s kajkavštinom) i danas opire štokavizaciji (unifikaciji), uz ostalo i zbog svojih naslijeđenih i stečenih poetoloških vrijednosti, kojima bi se sustavnije i podjednako (ili zajedno) trebale baviti i znanost o jeziku i znanost o književnosti.