Govorna izražajnost umjetničkog proznog teksta - Pletikos Olof, Elenmari (Array, 2013)
U postizanju govorne izražajnosti govorni interpretator služi se prozodijskim sredstvima koja su povezana i isprepletena: tonom, intonacijom, intenzitetom, tempom govora, načinom izgovora, bojom glasa i stankama. U radu istražujemo kakvo se interpretativno čitanje priče Čudnovate zgode šegrta Hlapića slušačima sviđa, a na temelju analize nekih prozodijskih elemenata pokušavamo protumačiti zašto. Ulomke su pročitala dva profesionalna glumca (M. Bosanac i D. Sidor) i sedmero studenata nastavničkoga smjera. Snimke govorne interpretacije dane su na procjenu studentima Filozofskog fakulteta (u kategorijama: glas, izražajnost, razgovijetnost, standardnost i sviđa mi se) i učenicima trećeg razreda osnove škole (u kategoriji: sviđa mi se). Rezultati su pokazali da interpretatori čija se govorna izvedba najviše sviđa slušačima imaju prije svega ugodan glas nižeg osnovnog tona i uravnoteženog spektra, dok interpretatori čija se izvedba najmanje sviđa slušačima imaju viši osnovni ton i spektralni oblik s pojačanim područjem nazalnosti. U dobroj interpretaciji intonacije, stanke i brzina govora usklađeni su s tekstom.