Neverbalna pismenost kao sastavnica međukulturne kompetencije - Salak, Tanja (Array, 2013)
Uspješna međukulturna komunikacija dijelom ovisi i o poznavanju neverbalnih znakova druge kulture. Budući da se lektor hrvatskoga kao inoga jezika često susreće s različitim kulturama, potrebno je da razumije neverbalne znakove različitih kultura, barem kultura svojih učenika. Takva neverbalna pismenost može se staviti u kontekst međukulturne kompetencije koja se definira kao sposobnost uspješnoga i odgovarajućega ponašanja u kulturi domaćina ili kao sposobnost uspješnoga i odgovarajućega ponašanja s pripadnicima drugoga jezika i kulture pod njihovim uvjetima (Fantini, 1995). Osvještavanjem razlika u neverbalnoj komunikaciji postiže se međukulturna kompetencija i kod učenika i kod lektora, izbjegavaju se mogući nesporazumi, a učenici se mogu bolje i brže uklopiti u novu kulturu čiji jezik uče. Neki su neverbalni znakovi univerzalni i naslijeđeni, a većina ih je ipak različita od kulture do kulture pa time i naučena. Rad donosi pregled podjela kultura s obzirom na njihovu neverbalnu komunikaciju.