Ljubavna lirika i petrarkizam - Bogdan, Tomislav (Array, 2009)
U radu je razmotreno nekoliko najvažnijih pokušaja da se definira petrarkizam, kako u inozemnoj tako i u hrvatskoj stručnoj literaturi. Na temelju koncepcije što su je u 80-im i 90- im godinama dvadesetog stoljeća iznijeli njemački romanisti Klaus W. Hempfer i Gerhard Regn formulirano je shvaćanje petrarkizma koje je preciznije, selektivnije od shvaćanja koja su dosad bila uobičajena, osobito u hrvatskoj književnoj historiografiji. Petrarkizam je tako određen isključivo na temelju bliskosti poetici Petrarkina Kanconijera, prije svega semantici ljubavnog odnosa što je u njemu zastupljena. Presudnima se u tome smislu za petrarkistički diskurz smatraju sljedeće značajke: neostvaren muško-ženski ljubavni odnos predstavljen iz muške perspektive i uvjetovan nedohvatljivošću idealizirane žene, odnosno njezinim neuzvraćanjem naklonosti ; muškarčevi proturječni osjećaji, njegov slatko-gorak, ali ipak ponajviše bolan, doživljaj ljubavi ; zaljubljenikovo ustrajavanje u ljubavnoj patnji, odnosno njezino priželjkivanje. Zaključeno je, nadalje, da je petrarkizam samo jedan – vrlo važan, doduše, ali samo jedan – od ljubavnih lirskih diskurza u renesansnoj književnosti i da se petrarkizmom ne bi smjela olako nazivati renesansna ljubavna lirika u cijelosti. Ona i u Hrvatskoj i u Evropi obiluje elementima koji su inkompatibilni s poetikom Petrarkina Kanconijera i koji pripadaju drugim ljubavnim diskurzima (npr. srednjovjekovnoj semantici dvorske ljubavi ili hedonističkome ljubavnom diskurzu antičkoga porijekla).