Fonetski problemi difonske sinteze hrvatskoga govora - Bakran, Juraj (Array, 1998)
Termin sinteza govora obuhvaća niz postupaka kojima se s ograničenim, što manjim utroškom memorije, ozvučava, prevodi u kvazi govoreni oblik, po mogućnosti neograničen korpus pisanog jezika. Jedna je od metoda sinteze nizanje unaprijed snimljenih, u digitalnom obliku pohranjenih, govornih elemenata. Kod toga, temeljni je problem odabir govornih elemenata (rečenice, riječi, slogovi, fonemi) koji će se zadanim redoslijedom kombinirati u nizove. Problem koartikulacije i interpolacije u velikoj se mjeri rješava obabirom difona. Difonom se naziva govorni segment od sredine jednog do sredine sljedećeg alofona (Fujimura et al. 1977) Na taj su način sačuvani prirodni tranzijenti, izbjegava se diskontinuitet na spoju i interpolacija postaje nepotrebna.