Ljudska prava: prilog analizi jednoga pojma - Becker, Werner, filozof (Array, 2009)
Premda je naš govor o ljudskim pravima dio etičke svijesti suvremene politike, taj govor još nije i primjereno teorijski opravdan i utemeljen. Ozbiljni filozofijski problemi nastali su već u početku povijesti pojma "ljudska prava", s Lockeovim liberalnim prirodnim pravom i Kantovim umnim pravom. Prema autoru, poteškoća potječe iz koncepta osobe, jer osoba u svakoj liberalnoj pravnoj teoriji slovi kao nositelj ljudskih i temeljnih prava. Pritom dominantna ustavna teorija o ljudskim i temeljnim pravima polazi od značenjske identičnosti "osobe" kao individue, u njezinoj jedinstvenosti, i "čovjeka", kao općeg određenja. Međutim treba polaziti od temeljne razlike između tih dvaju ključnih pojmova. Dok je pojam "čovjek" definiran univerzalistički, dotle za osobe ne postoji ni univerzalni pojam ni mogućnost razlaganja u podvrste. Dok svaki pojedinac, kao primjerak pojma, mora biti određen jednako kao svatko drugi, osobe su definirane individualistički; svaka je osoba jedinstvena individua koja se ne može ni duplicirati ni umnožiti. Autor predlaže rješenje problematike temeljnih prava u sklopu ustavnog prava. Osobna se prava ostvaruju tako što državne instancije, prema pozitivnome pravu, daju pojedincu državnograđanski naslov individualistički jedinstvene pravne osobe. Svatko ga dobiva, na isti način, kao jedinstvena i nezamjenjiva osoba. U normalnome stanju država je dužna, preko sudova i policije, brinuti se za nedodirljivost osobnoga obnašateljskog prava svakoga. U svjetlu te logike mogu se osobna temeljna prava razgraničiti od kolektivnih prava građana (kao što su politička prava, koja pojedinac može prakticirati jedino zajedno s drugima). Tek bi takvim tumačenjem naša slobodarska temeljna prava posjedovala dosljedno svjetovno obilježje, bez koncesija bilo kako skrivenoj unutarnjoj vezanosti za metafizičke ili vjerske premise