Hobbesova teorija autorizacije II - Ribarević, Luka (Array, 2009)
U Hobbesovoj teoriji autorizacije I. pokazano je na koji način Hobbes teorijom autorizacije uspijeva razriješiti poteškoće koje su u prethodnim formulacijama njegove znanosti o politici opterećivale problem stvaranja države pojmljene kao dvostruko impersonalan aparat vlasti koji počiva na predstavničkom odnosu suverena i podanika. U ovom tekstu** autor preispituje i pristup i zaključke svog istraživanja kritičkim razmatranjem tumačenja Hobbesova shvaćanja predstavništva Quentina Skinnera i Hanne Pitkin. U svojim recentnim radovima Skinner je pokušao pokazati da se ono mora interpretirati, prije svega, kao sredstvo u ideološkom sukobu republikanaca i monarhista u Engleskoj Hobbesova vremena. Hanna Pitkin je pak dovela u pitanje predstavnički karakter suverene vlasti. U razlici spram njih autor obrazlaže tezu da se teorija autorizacije ne može razumjeti bez njezina razmatranja u širem okviru Hobbesove znanosti o politici, dovodeći je u vezu s ostalim važnim problemskim sklopovima te znanosti poput prava kažnjavanja, odnosa prava suverena i slobode podanika te dužnosti suverena. Tumačenjem teorije autorizacije prvenstveno kao dijela sustava uvjetovanog logikom cjeline izlaganja koju i sam oblikuje nastoji se pokazati da je autorizacijom zasnovan odnos suverena i podanika, unatoč tome što je jednostranim ovlaštenjem podanika uspostavljen suveren koji nema pravnih obveza prema njima, doista određen predstavničkom logikom