Memory and imagery in Russell's The Analysis of Mind - Kovacs, David M. (Array, 2009)
Prema teoriji koju Russell brani u spisu The Analysis of Mind, “istinska sjećanja” (ugrubo, sjećanja koja nisu sjećanja-kako) jesu prisjećanja na prošle događaje popraćena osjećajem poznatosti. Dok memorijske slike u tome opisu igraju važnu ulogu, Russell ne posvećuje puno pozornosti činjenici da mentalne slike igraju različite uloge u različitim vrstama sjećanja. U većini slučajeva što ih Russell razmatra sjećanje se osniva na slici koja služi kao podatak (sjećanja zasnovana na slici), no postoje i drugi slučajevi, u kojima memorijski sud zahtijeva sliku a da se ne osniva na njoj (sjećanje kao odgovor). Dobar primjer prve vrste slučaja jest kada se osoba, upitana za boju mora prošlog poslijepodneva, prisjeća slike te oblikuje sud na toj osnovi. U drugom slučaju ona prepoznaje more i doživljava memorijsku sliku mora bez “iščitavanja” memorijskog suda iz te slike. Drugim riječima, slika nije poticaj, nego je i sama dio propozicijskog sadržaja sjećanja kao odgovora. Budući da je u ovome potonjem slučaju osjećaj poznatosti konstitutivan za prisjećanje, ali ne može služiti kao njegov eksplanans, sjećanja kao odgovor nisu u skladu s Russellovim opisom. Prema Lindsayu Judsonu, to nije mana Russellove teorije, budući da je Russell nikad nije namjeravao proširiti na sjećanja kao odgovor. Unatoč činjenici da posjeduje određen stupanj privlačnosti zbog svoje dobrohotnosti prema Russellu, Judsonovo tumačenje nije poduprto tekstom. Pristajući uza stajalište Davida Pearsa, tvrdit ću da Russell nije povukao primjerenu razliku između sjećanja koje se osniva na slici i sjećanja kao odgovora te da je svoju teoriju nelegitimno proširio na sjećanje kao odgovor