Alokacija troškova u funkciji regulacije tržišta elektroničkih komunikacija : specijalistički rad - Cerovac, Tihana (T. Cerovac ; Fakultet elektrotehnike i računarstva, 2016)
Regulacija na tržištu elektroničkih komunikacija sastoji se od određivanja mjerodavnih tržišta podložnih ex-ante regulaciji, određivanja operatora sa značajnom tržišnom snagom i nametanja regulatornih obveza istome, a sve u svrhu omogućavanja djelotvornog tržišnog natjecanja. Neke od najvažnijih regulatornih obveza su računovodstveno razdvajanje te nadzor cijena i troškovno računovodstvo. Regulatorna tijela se služe nametanjem ovih obveza s ciljem određivanja troškovno usmjerenih cijena, koje ne smiju biti previsoke kako ne bi istisnule konkurenciju, a ne smiju biti ni preniske kako ne bi demotivirale daljnje investiranje. Budući da u industriji elektroničkih komunikacija više od 80% troškova čine indirektni troškovi (združeni i zajednički troškovi), jedno od ključnih pitanja je izbor odgovarajuće metode alokacije troškova. Razlikujemo različite metode alokaciji troškova, a u bitnome se razlikuju s obzirom na način kako indirektne troškove raspodjeljuju na pojedinačne usluge. Najvažnije metode raspodjele troškova na tržištu elektroničkih komunikacija su metoda potpuno raspodijeljenih troškova (FAC) i metoda dugoročnih inkrementalnih troškova (LRIC). Osim izbora metode alokacije troškova, regulatorna tijela moraju izabrati pristup izradi troškovnih modela, koji će se koristiti na izračun jediničnih troškova pojedinih usluga i nadzor cijena. Razlikujemo dva pristupa: „pristup odozgo prema dolje“ i „pristup odozdo prema gore“. Također je potrebno izabrati metodu vrednovanja imovine, a to može biti na temelju povijesnih vrijednosti (HCA) ili na temelju tekućih vrijednosti (CCA). S obzirom na tehnološke i druge specifičnosti tržišta elektroničkih komunikacija (kapitalno-intenzivna industrija, pružanje mnogo različitih usluga, pristupna mreža u vlasništvu bivšeg monopoliste i dr.), većina regulatornih tijela u EU (uključujući HAKOM) odlučila se na primjenu LRIC „odozdo prema gore“ troškovnog modela pri regulaciji većine veleprodajnih cijena (npr. cijene međupovezivanja i pristupa). Ovaj pristup je izabran kako bi se troškovi koji ulaze u izračun cijena optimizirali (a cijene posljedično smanjile), budući da ovaj pristup gradi mrežu ispočetka pretpostavljajući postojanje hipotetskog efikasnog operatora. Ipak, ostaje otvoreno pitanje primjene postojećih troškovnih modela u mrežama nove generacije (NGN), koje imaju drugačiju strukturu troškova i kod kojih, zbog preusko definiranog inkrementa, metoda LRIC „odozdo prema gore“ nije odgovarajuća. Ključne riječi: mjerodavno tržište, operator sa značajnom tržišnom snagom, računovodstveno razdvajanje, troškovno usmjerene cijene, alokacija troškova, metoda potpuno raspodijeljenih troškova (FAC), metoda dugoročnih inkrementalnih troškova (LRIC), troškovne metodologije, „pristup odozgo prema dolje“, „pristup odozdo prema gore“, CCA troškovna baza